Geir O. Rønning 

Mark Granovetter

Mark Granovetter: ”Economic Action and Social Structure. The Problem of Embeddedness”, i M. Granovetter og Swedberg, R. (red.) The Sociology of Economic Life, Boulder 1992. (Granovetter er professor i sosiologi, State University, New York, USA)

Artikkelen har to hovedtemaer som glir over i hverandre og belyser hverandre gjensidig: 
a)	Generell sosiologi. Klassiske problemstillinger, handling, struktur og sosial orden.
b)	Økonomisk sosiologi. De generelle problemstillingene drøftes ved å kritisere aktørforutsetninger i økonomifaget. 

Punkt b) kan i stor grad leses som en konkretisering, eksemplifisering, illustrasjon av a). I vår sammenheng er ikke de økonomisk-sosiologiske resonnementene det viktigste i seg selv, men disse må leses som illustrasjoner av Granovetters generelle perspektiv på handling og samfunn.

Grunnbegrepet embeddedness blir i dette notatet, i mangel av noe bedre, oversatt med sosial forankring. Dette notatet er et forsøk på en systematisering av noen hovedpoenger fra pensumteksten.

a)	Generell sosiologi

Granovetter retter seg samfunnsfagenes dikotomi mellom ”undersosialiserte” og ”oversosialiserte” oppfatninger av mennesket, mellom en rasjonell aktør og en norm- eller autoritetsstyrt aktør.

Undersosialisert aktør: Utgangspunktet er nyklassisk og nyinstitusjonalistisk økonomisk teori, og deres begrep om en atomiserte og nyttemaksimerende aktører (og senere teorier om rasjonelle valg). Sosiale relasjoner tenkes i tråd med dette som frivillige transaksjoner mellom atomiserte aktører. Problemet om sosial orden tenkes med det selvregulerende markedet som modell.

Oversosialisert aktør: Sosiologisk teori der aktørens valg tenkes som uttrykk for, eller som begrenset av, institusjonelle og kulturelle rammer: internaliserte normer, kulturelle mønstre, vaner, rutiner osv. Ordensproblemet løses her i tråd med Parsons´ tanke om integrasjon på grunnlag av internaliserte normer.

Granovetter er enig i kritikken av undersosialiserte teorier for å mangle et begrep om den normative og kulturelle dimensjonen ved samhandling. Men samtidig kritiserer han de oversosialiserte oppfatningene for å forstå dette på en mekanisk måte, som internaliserte normer, som gitte normative eller kulturelle rammer osv.  

Men begge retningene har ifølge Granovetter også noe til felles: Begge tar utgangspunkt i forestilling om gitte aktøregenskaper. Aktøren har visse gitte egenskaper uavhengig av konkret sosial kontekst., enten disse egenskapene tenkes som rasjonell egeninteresse (undersosialisert) eller internaliserte kulturelle mønstre (oversosialisert). (Jf. her Barry Barnes’ påpekning av parallellen mellom individualisme og funksjonalisme.) Sosiale relasjoner tenkes i begge retningene som noe som virker mekanisk inn og begrenser aktørens handlingsrom. Ifølge Granovetter har denne dikotomien mellom under- og oversosialisert oppfatninger sine røtter i en indre motsetning i liberal tenkning som går tilbake til Thomas Hobbes’ filosofi. Hobbes’ naturtilstand representerer den underssosialiserte aktøren, mens den oversosialiserte viser til Hobbes’ samfunnstilstand (aktøren begrenset av suverens makt). De to perspektivene eksisterer derfor også ofte side om side i mainstream økonomi. Man opererer ofte med absolutt nyttemaksimerende aktør som likevel er absolutt begrenset av gitte institusjonelle og kulturelle grenser (moral, lovverk osv.).

Embeddedness / sosial forankring: Sålenge dikotomien over-/undersosialisert hviler på de samme forutsetningene, kan problemet ikke løses med en ”mellomløsning” (en ”mellomsosialisert aktør”). Ved å kritisere teorienes felles utgangspunkt og antyde et annet forsøker Granovetter å oppløse dikotomien. Angrepspunktet er den implisitte atomistiske aktørforståelsen i begge retningene: at alle sosiale relasjoner (og dermed institusjoner) kan tilbakeføres til individers egenskaper eller beslutninger.
 
Granovetters alternative ”embeddedness”-tilnærming forstår handling som forankret i sosiale relasjoner, men at disse sosiale relasjonene må ikke tenkes som internaliserte normer eller som autoritetsstrukturer som følges blindt, men som konkrete sosiale relasjoner som må forstås i sin særegenhet. Begrepet embeddedness innebærer ingen bestemt teori om aktøren, men er ifølge Granovetter et relativt upresist ”paraply-begrep”, som bl.a. har disse implikasjonene: 
-	handling kan ikke forstås uavhengig av de sosiale relasjonene de inngår i, men aldri som et produkt av disse, at institusjoner virker tvingende eller bestemmende. 
-	Kultur, normer osv. må ikke forstås om gitte egenskaper ved akørene eller ulike grupper av aktører, men egenskaper ved konkrete situasjoner, institusjoner.
-	Sosial forankring må forstås konkret som noe som vil variere fra situasjon til situasjon, og dermed også endre seg.

(Granovetter deler her mange oppfatninger med Barry Barnes’ framstilling av interaksjonsparadigmet.
1.	Ikke-atomiserte individer 
2.	Vekt på situasjonen
3.	All samhandling har en normativ dimensjon, men normer blir alltid fortolket og manipulert og dermed forandret.)

b)	Økonomisk sosiologi

Hvorfor bør sosiologer befatte seg med økonomi, hvorfor trenger vi en økonomisk sosiologi? Mens den klassiske sosiologien hadde et totaliserende perspektiv på samfunnet, der økonomien gikk inn som et sentral av teoriutviklingen, ble det økonomiske feltet i løpet av 19.-tallet gradvis blitt monopolisert av nyklassisk (supplert med keynesiansk) økonomi, med sine formale matematiske modeller og urealistiske aktørforutsetninger. Sosiologien som fag er blitt fortrengt fra økonomien og staten til sivilsamfunn/kultur/uformelle sektorer. Granovetters program er å vinne tilbake det det økonomiske feltet for sosiologien. Hans begrunnelse er at sosiologiens begreper åpner for en mer konkret og nyansert  forståelse av de aktuelle fenomenene. 
Dessuten: Å vise at teorier som forutsetter atomiserte aktører ikke engang gjelder for økonomisk handling, gir gode argumenter mot dette som en generell teoretisk tilnærming.

Granovetter framstilling følger den samme tredelingen som under a). Han etablerer sitt begrep om ”embeddedness” i kontrast til og undersosialiserte oppfatninger av økonomisk handling (nyklassisk og nyinstitusjonalistisk teori) og oversosialiserte oppfatninger (mainstream alternativer).

Utgangspunktet for økonomifaget er nyklassikernes aktør- og samfunnsforståelse (basert på Hobbes, Locke og Smith). Samfunnet er summen av frivillige transaksjoner mellom uavhengige markedsaktører basert på rasjonell egeninteresse. Samfunnet kan i prinsippet fullt ut forstås som en selvregulerende mekanisme mellom atomiserte aktører – som styrt av en ”usynlig hånd”. Alle andre sosiale relasjoner enn de som bygger på rasjonell egeninteresse (—«≤©”È¿÷πŸÕ¯_—«≤©pt ÷ª˙øÕªß∂Àµ«¬º, vennskap, sosiale forpliktelser, nettverk, tvang, vold  osv.) må enten betraktes som ”forstyrrelser” eller ”eksterne faktorer” som man kan se bort fra i de teoretiske modellene eller kunne tilbakeføres til rasjonelle beslutninger.

Den innlysende begrensingen i denne tradisjonen er fraværet av teorier om institusjoner. Innenfor disse teoriretningene må institusjoner enten tas som gitte historiske forutsetninger eller som et resultat av rasjonelle beslutninger basert på egeninteresse (jf. Barnes’ framstilling av problemet om institusjoner, sanksjoner og kollektiv handling).  Nyinstitusjonalismen velger den siste løsningen ved å forklare institusjoner (stat, moral, tillit osv) som en effektiv løsning på økonomiske problemer, i  prinsippet som forenlig med atomiserte individers egeninteresse (jf. her Barnes framstilling av Coleman og Mancur Olson). Granovetter bruker nyinstitusjonalisten Oliver Williamsons teori om markeder og hierarkier som utdypende eksempel. Dannelse av hierarkier (organisering basert på autoritet og kommandolinjer) kan forklares som løsning problemer som oppstår i et marked, bl.a. som en følge av transaksjonskostnader.

Granovetters hovedpoeng er at både nyklassisk og nyinstitusjonalistisk teori, bygger på undersosialiserte oppfatninger av aktøren: (enten aktøren er styrt av ren egeninteresse på markedet eller underlagt ytre tvang i organisasjonen). På den annen retter også Granovetter kritikk mot flere alternative retninger, retninger som har vært kritiske overfor nyklassikere og nyinstitusjonalister. Ifølge Granovetter bygger disse ofte på en oversosialisert oppfatning av aktøren. Det legges her ofte inn forutsetninger om en ”generalisert moral”, allmenn tillit, kulturelle forutsetninger for markedet osv..

Granovetters prosjekt er å vise at hans begrep om embeddedness gir et bedre både teoretisk og empirisk grunnlag for å forstå alle typer økonomi også kapitalistisk økonomi: Økonomisk handling er sosialt forankret i bindende sosiale relasjoner (institusjoner, sosiale nettverk osv.) som ikke bare er komplementære, men konstituerende trekk ved markedsøkonomier. 

Granovetter viser problemet med begge disse to posisjonene i forhold til fenomenet tillit og ”malfeasance”: Hvordan forklarer vi at økonomiske aktører —«≤©”È¿÷πŸÕ¯_—«≤©pt ÷ª˙øÕªß∂Àµ«¬ºer og lar være å bedra hverandre, også når —«≤©”È¿÷πŸÕ¯_—«≤©pt ÷ª˙øÕªß∂Àµ«¬º ikke kan forklares med rasjonell egeninteresse (undersosialisert forståelse). Og hvordan forklares dette uten å gjøre den motsatte forutsetningen: at —«≤©”È¿÷πŸÕ¯_—«≤©pt ÷ª˙øÕªß∂Àµ«¬º alltid forekommer (oversosialisert forståelse). 

Oppsummering: Granovetters hovedpoeng er kritikk av atomismen. Aktører handler formålsrettet, men ikke som atomer utenfor sosial kontekst. Handling innebærer både å være begrenset av og å anvende de ressursene som er tilgjengelige. Nettverk, vennskap osv. er ikke bare begrensende rammer for økonomisk egeninteresse, men også noe aktørene anvender for å realisere sine mål.

Dette perspektivet kan være forenlig med mange ulike teoretiske tilnærminger. Bl.a. hevder Granovetter at rasjonelle aktørmodeller kan gi gode ”arbeidshypoteser”, så lenge man oppgir alle atomistiske forutsetninger. Iflg. Granovetter bør man vel derfor forutsette at alle elementer i disse modellene (aktørens preferanser, oppfatning og grad av rasjonalitet) må forstås som sosialt konstituert.

Kritiske kommentarer til Granovetter

1	Et allment teoretisk poeng for Granovetter er at enhver økonomisk prosess må undersøkes i sin særegenhet. En mulig innvending fra økonom-hold vil derfor være at han ikke utvikler allmenne teorier og modeller som gjør prediksjon mulig. Granovetter innrømmer også at man ofte vil være henvist til teorier om rasjonell handling som ”arbeidshypotese” (s. 75).

2	Granovetters perspektiv på økonomisk sosiologi er relativt begrenset i forhold til de sosiologiske klassikerne han refererer til. Viktige sider ved den klassiske sosiologien er fraværende hos Granovetter: a) Makrohistorie: Klassikerne hadde, i sin kritikk av den liberale tradisjonen, et overordnet makrohistorisk perspektiv, idet det ønsket å  undersøke det grunnleggende skillet mellom før-moderne og moderne samfunn og økonomier. b) Kritisk perspektiv: Dette skillet mellom før-kapitalisme og kapitalisme hadde for klassikerne også et kritiske siktemål: Ved å påvise den moderne økonomiens historiske oppkomst og historisk sett unike karakter, og ved å undersøke det økonomiske feltets tilsynelatende selvstendiggjøring og vise at dette hviler på bestemte ikke-økonomiske (dvs. politiske og kulturelle) forutsetninger mister den noe av kvasi-naturlige og karakter. Kapitalistiske markeder framstår ikke lenger som en ”naturlig orden”. Granovetter  understreker derimot at han har lite å si om slike ”large-scale questions” (s.75).